Tidigare i Heroes.
- Kul att se dig, Lauren - Maten är klar.
- Hur träffades ni? - Vi arbetade tillsammans på Primatech.
- Jag är död, vi vet det. Berätta varför. - Omgivningen tror att Nathan lever.
- Men det är inte jag. - Det är dina minnen.
- Hans själ slåss för sin familj. - Jag ska hitta honom.
- Jag ska hitta honom och hämta honom. - Det är över. Det är inte möjligt längre.
- Jag ska hitta ett sätt. - Jag ska nog inte ha ett vanligt liv.
- Du verkar ha gett upp? - Jag vill ta reda på vart den leder.
Jag tog den av pappa.
- Ta mig dit. Jag måste få veta sanningen. - Din bror krafter kan öka tusenfalt.
- Min uppgift var att gömma honom. - Hur länge har du ljugit för mig?
Du måste kontrolleras. Du har kraften att döda miljontals människor.
Du har förrått mig.
Jag känner till sanningen, Samuel.
Men jag har en dotter att ta hand om. Din hemlighet vilar säkert hos mig.
- Ville du träffa mig, Samuel? - Inget att läsa, bara tråkiga nyheter.
Överallt.
Det får en att tänka efter, eller hur?
Vår arts ringa existens. Folk tror att det finns hopp, men när man läser det här...
Är vi den sista generationen av vår art?
- Hur kan vi stoppa det? - Jag har inte tänkt på det.
Det borde du. Du växte upp här.
Du har alltid varit lojal. Därför vill jag be om en tjänst. Nu när Edgar är borta-
-vill du bli min högra hand?
- Eller ska jag säga, högra händer? - Det vore en ära.
Du måste hämta några filer från Noah Bennets lägenhet.
På lådan står det "Primatech."
Vem ska jag ge den här till?
Får jag använda mina vänner?
De passar nog bra till jobbet.
Svensk översättning: Dvärghamstern
www.SweSUB.nu - För bättre texter
- Godkväll, mr Bennet. - Hej, ms Gilmore.
Kom in.
Jag kunde ha hämtat dig. Du bor ju närmare teatern.
Jag bjöd ut dig, så jag hämtar dig. Känns det obekvämt?
Nej, inte alls. Det är bara det att...
...det var länge sen jag var på dejt. Jag hoppade över den sexuella revolutionen.
Vem har sagt nåt om sex?
Vad är det där?
Det är skurkarna. Det har varit dåligt med resurser sen Primatech lades ner.
- Kompass? - Den verkar vara nyckeln till mysteriet.
Jag har stött på två stycken. Titta.
- Den låg här. - Du kan ha lagt den nån annanstans.
Claire.
När hon var här igår kväll. Förbannat.
Röstbrevlåda. - Det är jag. Jag vet att du tog kompassen.
Vad än du gör just nu - sluta med det. Det här är farligare än du tror.
Ring mig på en gång.
Jag tror inte att det blir nån film ikväll.
Ge mig hennes nummer. När man arbetar för CIA får man plåga terrorister-
-goda bagels och förmågan att triangulera mobiltelefonsamtal.
703-555-0187.
När vi har hittat masten, gör vi en Google sökning för att ta reda på vart hon på väg.
Tack. Jag är skyldig dig en tjänst.
Det ordnar sig, Noah. Vi kommer att hitta henne.
Åkte vi ända hit för att gå på karneval?
Det verkar så.
Kompassen är låst mot den.
Jag sa ju att jag var ett missfoster. Jag tog det aldrig så bokstavligt.
- Jag vet varför du är här. - Bra.
Då slipper jag dra den långa versionen.
Man sörjer i fem steg. Du måste ta dig förbi den förnekande fasen-
-och acceptera det. - Han är inte död.
Nathan dog för flera månader sedan. Trots min egen förnekelse.
Han finns där inne i Sylar. Det är tack vare Nathan, att vi fortfarande lever.
Jag ska hitta honom och förgöra Sylar.
- Med alla hans krafter? - Inte så svårt när jag tar bort dem.
- Tack för att du kom, Rene. - Det minsta jag kunde göra.
- Tänk på vad du gör, Peter. - Det har jag.
- Jag ska få tillbaka Nathan. - Vad händer om det inte går?
Då får jag väl hämnas.
- Vi borde kanske låta bli. - Vi har kört i 21 timmar.
Jag vet, det var en dum idé. Tänk om vi träffar på Becky. Hon försökte döda dig.
- Två gånger. Du skyddar väl mig? - Jag menar det. Du behöver inte göra det.
- Det behöver inte jag heller. - Claire, vänta.
Jag är här på grund av dig. Jag stöttar dig oavsett vad. Du måste göra det.
Vi har rest en dag. Du har rest hela ditt liv, och det ledde dig hit.
Du måste åtminstone kolla in det.
Claire.
Jag är glad att du kunde komma.
Det kan verka kusligt, men ni blir van med det.
Här, fribiljetter. Jag bjuder på en helkväll.
- Ni tycker väl om karnevaler? - Jag tror det.
- Vi ska bara se oss omkring. - Naturligtvis.
- Jag vet inte vad jag ska få se. - Det är normalare än det verkar.
Det här är bara den del som syns.
Vi måste tjäna pengar, så gott vi kan.
Åker från stad till stad. Alltid i rörelse... Åtminstone för tillfället.
Tills vi hittar en bättre, mer permanent sätt att leva. Tycker ni om popcorn?
- Vem gör inte det? - Det här är världens bästa popcorn.
Och jag menar det.
Oj. Det var gott.
Stanna tills ni har ätit upp.
Gå omkring. Träffa min familj.
När ni är klar, följer jag er till bilen. Sen kan ni åka tillbaka till skolan.
Visst.
Bara tills ni har ätit klart.
Vad ska vi leta efter?
Jag vet inte, men jag har mycket kvar.
Det här verkar lovande.
- Vad ska vi göra? - Ställ en fråga, sen tar du min hand.
Är du en spåkvinna?
- Jag visar vad du behöver se. - Som en kristallkula?
Nåt liknande.
Sätt igång, gör det.
Ska jag vara här?
Det måste vara nån slags projektor.
Ska jag vara med i ett cirkusnummer?
Det här är inte din framtid, Claire. Det här är din önskan.
Kom så går vi.
- Hej. - Hej.
Är det här till mig?
Det behövdes inte.
Allvarligt, det behövdes verkligen inte.
Hör upp, Peter. Jag är besviken på dig.
Din plan var att spruta mig full med droger.
Var inte det den gamla planen?
Missuppfatta mig inte. Det var bra gjort första gången.
Men att försöka lura mig två gånger i rad?
Ja, jag vet.
- Vad i helvete gjorde du? - Vår vän, haitiern.
Jag tog hans förmåga.
Minnesradering och kraftblockering.
Ge mig min bror!
Nathan är rätt död, Peter. Det borde jag veta.
Han finns fortfarande i dig, och jag ska få tillbaka honom.
Hur ska det gå till? Ska du slå honom ur mig?
Nåt åt det hållet.
Herregud.
Det gör ont, eller hur?
Ingen helande kraft.
- Vad är det du vill? - Jag vill göra en överenskommelse.
Jag ger mig, jag låter dig hela, men då måste du ge mig Nathan.
Ge mig hans kropp och själ.
Det ser ut att vara en ensidig överenskommelse.
Hur ska du ha det?
Du kommer att behöva fler spikar i den där saken.
Okej.
Jag tar bort allt som finns av dig, tills det enda som finns kvar är Nathan.
Jag vill se dig försöka.
- Kom igen, Nathan, jag vet att du är där. - Sätt igång. Döda mig.
Kom igen, jag klarar det inte själv.
Snälla.
- Pete. - Är det verkligen du?
Vad menade hon med att du såg dina önskningar?
- Vill du bli cirkusartist? - Inte vad jag vet.
- Jag får rysningar. Vi borde kanske... - Det är rätt fantastiskt.
De har räknat ut ett sätt att använda sina förmågor.
- De är lurendrejare, Claire. - De lever åtminstone helt öppet.
- På en scen. - Jag vet värre saker.
Som att bli jagad av regeringen. Jag kan vara tjejen som blir itusågad varje kväll.
Där har du nåt att sträva efter.
Ge mig tre bollar till. Jag är ute efter tigern.
- Orättvist. Du har ju redan kastat. - Se och lär, tjejen.
Jag var kastare i grundskolan. Jag ska visa dig.
- Bollen var på väg rakt in. Vad gjorde du? - Jag kastade inte i grundskolan.
- Kvitt eller dubbelt. - Visst, det är dina pengar.
Titta på hans högra hand.
Ursäkta.
Då så, lilla vän. Din tur
Killen var en idiot, men det var ändå fel att lura honom.
- Grattis. - Tack så mycket.
Tiden är visst slut.
Godkväll, mina damer. Hoppas ni tyckte om det ni såg.
Om ni vill så kan jag visa hur vi bor.
Ni är mer än välkomna. Vi utesluter inte nån.
Alla i södra Ohio. Som en nål i en höstack.
- Tänk att vi har haffat alla de här. - Du hittar inga ledtråda där.
- Vi hittade aldrig karnevalen. - Jag ska kolla dem med CIA:s databas.
Släpp det. Flickor ljuger för sina fäder. Du är inte ensam.
- Jag förtjänar det. Hon är lik sin far. - Vi använder lögner i vårt arbete.
- Som man bäddar får man ligga. - Visst.
Släpp ut det om du vill.
Sätt igång.
Jag har skrämt bort alla på grund av mitt kontrollbehov.
- Lägga av, alla? - Sandra, Claire...
-...du. - Mig?
- Det här låter intressant. - Lauren, vi...
-...hade nåt tillsammans. - På Primatech?
Du var söt, men vi hade inga känslor för varandra.
Jo, det hade vi.
- Nej. - Vi åt frukost tillsammans i sex månader.
Och...vi pratade om allt.
- Det borde jag ha kommit ihåg. - Inte om du hade raderat ditt minne.
- Raderade du mitt minne? - Du gjorde det själv.
Det var över innan det blev nåt. Det var dömt att misslyckas. Du tog beslutet.
- Jag raderade mitt eget minne. - Jag ville inte berätta det så här.
- Men du förtjänar att få veta sanningen. - Så nu när du är singel-
-tänkte du få fart på lågan igen?
- Mr Bennet? - Vem är det som frågar?
- Mitt namn är Eli. Jag är ett sändebud. - Vem har sänt dig?
Bröderna Sullivans karneval. Får jag komma in?
Stanna där du är.
Var är ditt hyfs?
- Vad vill du? - Vi vill ha nåt som du har.
Vi vill inte skada nån. Vi tar det vi kom för, sen ger vi oss iväg.
Badrummet.
Han är en multiplikator.
Det där kan man kalla förberedd.
En av dem är riktig. Om vi skjuter honom, försvinner resten.
Det tog oss två veckor i Tulsa. Vad har du för plan nu?
Skjut dem alla och hoppas på det bästa.
- Borta. - Även dina filer.
Då och då, kom jätten tillbaka...
Han kom alltid med presenter till byns pojkar och flickor.
Även fast de vuxna hatade honom, visste barnen att han var harmlös.
För barn har alltid rätt. Eller hur?
Det är inte lika läskigt bakom scen.
- Det beror på att det är mörkt ute. - Den är som alla andra karnevaler.
- Förutom lurendrejarna med krafter. - Alla vet att spelen är riggade.
Jag ser inget fel med att dela ut lite karma. De lät flickan vinna ett pris.
De utnyttjar sina förmågor. Du lurar inte folk med dina.
Hej, Barbie...
- Doyle? Hej. - Vad gör du här?
Vi var i närheten. Hur länge har du varit här?
Sen du hjälpte mig att lämna Costa Verde. Jag försökte hålla mig undan-
-men det gick inte så bra. Men så hittade Samuel mig, och då förändrades allt.
Det är fantastiskt att bo här. Jag hör äntligen hemma nånstans.
Jag kan vara mig själv helt och hållet. Om du visste hur det känns.
Jag vill prata med dig om det. Blir du kvar ett tag?
Ja, en stund till.
Jag har en föreställning, sen kan vi prata.
Hur kan din bästis vara med i en karneval?
Han kidnappade mig en gång, försökte få min mamma att skjuta mig, men-
-jag kom över det.
Claire. Barnen vill höra en saga till, innan de går och lägger sig.
- Du kan väl berätta en? - Nej. Jag kan inga sagor.
Jo, då. Vi har alla våra berättelser.
Okej.
Det var en gång...en groda.
Grodan bodde i landet Långtborta, med sin mamma, pappa och bror-
-och ett grodyngel som hette mr Muggles.
- Grodan ville alltid vara speciell. - Vad vill ni ha av henne?
Det är fel att leka med hennes känslor, hon är sårbar.
- Vi lever i svåra tider, eller hur? - Det var inget svar.
Familjer finns i alla former.
Men den avgörande ingrediensen är kärlek. Vi erbjuder inte mycket...
...men vi har kärlek...
-...hur mycket som helst. - Någonting som förändrade allt.
- Jag är trött, Pete. -Ja, jag vet.
Nej, jag menar att jag är utsliten.
Jag har försökt ta mig ut, på alla sätt. Jag orkar nog inte längre.
- Jag tror inte att jag orkar längre. - Det kan du visst.
Vi går och tar lite luft. Jag vet ett bra ställe.
När de hade räddat världen, gick grodan till sin familj med allt den hade lärt sig.
Och de levde lyckliga i alla sina dagar.
Då så, barn. Då är det läggdags.
Inga fler berättelser. Kom nu.
De älskar dig.
Vem är det som bestämmer här?
- Ni är inne på förbjudet område. - Var är den ansvarige?
- Du tittar på honom, min vän. - Du är inte min vän. Du tog mina pengar.
Det måste vara ett misstag. Vi stjäl inte pengar av våra kunder.
- Fan heller. Ge mig mina pengar! - Vi erbjuder våra kunder hasardspel.
- Du chansade och förlorade. - Spelet var riggat.
Eller så var du inte tillräckligt duktig för att vinna. Vi har olika begåvningar.
Gudagåvor. Herren glömde kanske att ge dig några?
Här ska du få en gåva.
- Varför slår han inte tillbaka? - Vår vän har nåt han vill säga.
Låt honom tala ut.
- Det räcker! - Verkligen? Jag kan slå dig.
Jag kan slå er alla.
Du kan inte skada oss.
- Kommer du ihåg sist vi var här? - Ja.
Ja, det gör jag.
Du stod på kanten där borta.
Som en idiot.
Du frågade om pappas depression.
Du frågade om jag kunde flyga.
Kommer du ihåg vad du sa?
- Jag sa att vi båda kunde flyga. - Nej, före det.
Du förnekade det.
Det var valår.
Det var enklast att förneka.
Det känns som miljoner år sedan, eller hur?
- En livstid. - Vi klarade det...tillsammans.
Vi klarade all galenskap. Vi kan klara allt, Nathan.
- Till och med döden? - Varför inte?
För att...det här är inte jag. Det är inte min kropp, det är Sylars.
Nej, det är du. Jag tittar på dig.
- Du tittar på en illusion. - Nej, det är du.
Du måste fortsätta kämpa.
Jag kan inte.
Han tar livet av mig.
- Jag kan inte hålla ut längre. - Jo, det kan du.
Det var därför du hittade mig.
Jag hittade dig, för att jag ville korsfästa dig på Times Square.
Nathan, det där är inte du.
- Det är det jag försöker berätta. - Stanna med mig, Nathan.
Kämpa emot! Kom igen. Du måste kämpa.
Du måste kämpa, Nathan. Kom igen. Stanna med mig, kompis.
Snälla.
Jag är ledsen, Pete.
Nathan!
- Dra dig upp. - Släpp taget, Pete.
- Du måste acceptera att jag är borta. - Du måste hjälpa mig. Dra dig upp.
Du måste fortsätta för oss båda, Pete. Förstår du?
Berätta för mamma att jag älskar henne. Ta hand om Claire. Kämpa mot ondskan.
Du har alltid varit god, Pete.
- Världen har nog bara sett början. - Jag klarar det inte utan dig.
Du klarar allt, Pete... Allt.
Kom ihåg det.
Jag älskar dig.
Nathan?
Jag älskar dig, Nathan.
Varför lät du honom göra så mot dig?
Vi har många val här i livet...
Jag är tvungen att bevara familjens välfärd.
- Du kunde ha försvarat dig. - Ja, lätt.
Men vi är zigenare, Claire.
Vi väger våra beslut noggrant när det gäller omvärlden.
Det kan vara klokast att inte göra motstånd.
- Det är inte rätt. - Nej, det är det inte.
Vi är inte så olika, eller hur?
Vi lär oss nya saker om oss själva. Vi söker nya sätt att leva-
-på våra egna villkor. - Ni fann det här ute.
- Har vi? - Ni får vara er själva.
- Helt öppet, mitt bland folk. - Om vi bugar och är tysta.
Om man låter galningar slå en på käften utan att slå tillbaka, visst.
Jag har aldrig gjort ett ärligt handtag.
Jag trodde det skulle vara bekvämt att vara andra klassens medborgare.
Jag ifrågasätter det. Det gör du med. Jag vet vad du tänkte när du gick omkring.
Att denna plats är konstig, men ändå bekant. Har jag rätt?
- Jag vet inte vad jag har tänkt. - Det vet du visst, och du hade rätt.
Vi tycker att det är lite konstigt. En karneval?
Det är det enda liv de flesta av oss känner till.
Men vi kan bättre än så. Vi kan bli större...
...om vi kan lista ut hur. Jag har en stark känsla, Claire Bennet-
-att du kan hjälpa oss.
Det är nog dags för dig att rannsaka dig själv.
Du är välkommen att stanna några dagar för att göra det.
Innan du börjar skolan.
Hela kvällen känns som en dålig Fellini-film.
21-timmars bilresa. Vill du ta första skiftet?
- Vad är det nu då? - Vi ses på måndag.
Jag tänker stanna några dagar.
Det är två dagar kvar till skolstarten. Det är svårt att förklara. Jag vill...
Du måste se det med dina egna ögon.
Jag förstår dig.
Jag såg ditt ansiktsuttryck. Sättet du såg på dem...
Som att du hörde hemma med dem. Som att du kände dem.
Jag har aldrig haft den känslan.
Jag är glad för din skull.
- Vi ses på måndag. - Jag hoppas det.
Jag ska gör det här rätt, Lydia. Allt kommer att klarna.
Joseph, insamlingen av de andra. Allt.
Du har kämpat för att få hit henne. Hon är väldigt oskuldsfull.
Hon lär nog inte tjäna nåt syfte för dig.
Det är inte henne jag är ute efter.
Min bror Joseph hade rätt idé.
Han trodde att familjen skulle vara säker i sin ensamhet.
Det har fungerat i flera år. Hur länge kan vi leva på det här viset?
Vandra i öknen utan hem.
Tiderna förändras, och vi med. Vi måste sluta fly, sluta gömma oss.
Vi borde bli starkare. Problemet är att vi är för få som säger emot.
Om vi ska bli starka, måste vi ta in nya medlemmar.
Våra nya medlemmar får inte bli fast- kedjade med samma börda som vi har burit.
Vandra som nomader. De förtjänar ett hem.
Det förlovade landet. Jag har funderat en del på, var hemlandet borde vara.
Jag kommer alltid tillbaka till just den här platsen.
Här kan vi rota oss, bygga ett liv, ett samhälle.
Här blir vi inte förtryckta. Här lever vi våra liv på våra egna villkor.
Men det kan inte ske, förrän vi har samlat ihop de andra.
När vi har gjort det, ska vi återvända hit.
Vi behöver inte vandra längre. Vi kommer äntligen...
...vara hemma.
Svensk översättning: Dvärghamstern
www.SweSUB.nu - För bättre texter